1/1

Christian Winther,

Efterklang

Jeg ser med vemod ej tilbage til vårens stille blomstertid; mit hjerte fører ingen klage, for solen ej er sommerblid.

Jeg ved jo nok, min vandring vender nu ned i vintrens kolde favn, hvor stilhed bor, hvoråret ender i gravens hjem o sikre havn.

Men i mit hjertes dyb jeg føler endnu en vår, en sommerlyst, en ild, som vintrens sne ej køler, en klang, som aldrig vorder tyst!

- Når da til slummer cithren hænges, jeg aldrig siger den farvel; den vågner brat, så snart jeg længes, og stemmer altid med min sjæl.

Verkinto de tiu ĉi Dana poemo estas Christian Winther (Kristiano Vintero, ∗1796 – †1876).

Arg-236-468 (2004-05-14 09:49:39)

http://www.poezio.net/version?poem-id=236&version-id=,468